Soarele este superputerea Sistemului nostru Solar,
un cuptor termonuclear distrugător, ce generează explozii masive.
Poate avea aceeasi masă precum muntele Everest
care vine de la Soare si pluteste liber în spatiu.
La 150 de milioane de km depărtare s-ar părea că suntem feriti de furia Soarelui.
Dar, suntem oare ?
Contează, mai ales în timpurile moderne
activitatea solară.
Din centrul Soarelui, asa cum se roteste în cerc,
porneste "zona ucigasă".
Cum unii experti prezic cea mai violentă eruptie a activitătii solare
din istoria modernă,
nu a fost niciodată mai important să întelegem
Secretele Soarelui.
Adaptarea Bubuloimare
Subtitrare Thunder_oc
În Univers sunt miliarde de stele
dar numai una singură domina spatiul nostru cosmic:
Soarele.
Este o sferă infernală, alcătuită în mare parte din hidrogen si heliu,
supraîncălzite într-o plasmă, care ajunge la milioane de grade celsius.
Suprafata sa este acoperită cu explozii violente,
care arunca furtuni radioactive mortale, milioane de km în spatiu.
Soarele nostru este un tip de stea cunoscut ca un pitic galben.
Galben din cauza culorii sale de la suprafată,
pitic pentru că este prea mic pentru o stea.
Dar dimensiunea este relativă.
Între granitele sale, ar putea încăpea un milion de pământuri.
În Sistemul nostru Solar, pur si simplu nu există o stea mai mare decât Soarele.
Este un corp ceresc masiv, situat la peste un milion de km distantă.
Soarele este destul de mare.
El domina Sistemul nostru Solar.
Nu numai că este cea mai mare stea din Sistemul Solar,
dar este si unica stea din Sistemul Solar.
Este înconjurat de o grămadă de chestii mici,
pe care le numim planete, comete sau luni.
Dar Soarele este steaua noastră.
Steaua noastră este o sursă enormă de căldură si energie.
La suprafată are o temperatură de 10,000° Farenheit.
Si generează o putere de 380 de miliarde de miliarde de megawati.
Piticul acesta reprezintă totul pe scară umană.
Hoover Dăm din Nevada generează numai 2080 de megawati.
Într-o secundă Soarele generează mai multă energie
decât a fost folosită în toată civilizatia umană.
Atâta putere generată cât ai clipi din ochi.
Incredibil este faptul că arde în felul ăsta de miliarde de ani.
Astronomii din antichitate nu au putut întelege modul în care
Soarele ar putea genera atâta energie pentru o perioadă atât de lungă de timp.
Acesta a fost primul mister, cum generează Soarele energia.
La începutul secolului al XIX-lea,
oamenii de stiintă au presupus că Soarele a functionat la fel ca orice foc pe Pământ,
că reprezenta o sursă de combustibil, probabil cărbune, care ardea lent.
Dar a existat o problemă serioasă cu această teorie:
În fată am un foc,
pe care dacă vreau să-l întretin, trebuie să adaug lemne.
Focul va dură aproape o oră, dacă nu mai adaug câteva lemne.
Dacă aveam o grămadă de lemne cât dimensiunea Soarelui,
si într-un fel destul oxigen s-o ardă,
ar fi nevoie de aproximativ 5000 sau 6000 de ani ca să se epuizeze.
Este mult timp, dar nu este suficient de mult pentru a sustine viata de pe Pământ.
Până la începutul secolului al XX-lea,
datarea cu carbon a rocilor Pământului si a fosilelor au arătat
că Soarele a existat la temperaturi destul de calde pentru a întretine viata
nu mii de ani, ci 3 miliarde de ani.
Dacă ai vrea să faci un foc care să dureze atât de mult,
ai avea nevoie de 72 de bilioane de grămezi de lemne pentru foc.
Asta înseamnă 12,000 grămezi de fiecare bărbat, femeie si copil de pe planetă.
În mod evident, trebuie să existe alt proces,
necunoscut pe Pământ, care alimentează Soarele.
În anul 1920 oamenii de stiintă au găsit răspunsul la puzzle,
într-un proces care mai târziu a fost folosit
pentru a alimenta bomba cu hidrogen.
Fuziunea nucleară.
Fuziunea are loc atunci când atomii se izbesc într-un ritm ridicat de viteză
si literalmente se topesc. Ca să se întâmple asta,
conditiile trebuie să fie optime.
Pentru că orice interactiune să se întâmple, acesti doi protoni, fiecare având
o încărcătură electrică pozitivă acestia se resping,
asa că trebuie să fie suficient de apropiati.
Si ca să facem asta, trebuie să fie foarte fierbinte, ceea ce înseamnă
că particulele trebuie să se miste rapid si suficient de dens
încât să se lovească între ele
ca să se poată apropia atât de mult încât să se topească.
Nucleul Soarelui este cazanul perfect pentru fuziunea nucleară.
Este cel mai fierbinte loc din Sistemul Solar,
cu o căldură istovitoare de 27 de milioane °F.
Si este de asemenea incredibil de dens.
Este foarte dens, prezintă o densitate de 10 ori mai mare decât cea a plumbului,
tinzi să crezi că la această densitate trebuie să fie solid, dar nu este
pentru că este atât de fierbinte încât rămâne ca o plasmă.
Dacă încălzesti un gaz la temperaturi suficient de ridicate
electronii cad de pe atomi si plutesc în acea fierbinteală.
Si au un comportament diferit fată de cel al gazului,
prin urmare, avem un cuvânt diferit pentru ea, si anume plasmă.
Pentru a întelege cu adevărat ce se întâmpla în centrul Soarelui,
trebuie să găsim o cale să ne imaginăm aproape "inimaginabilul".
În plus fată de studiul Soarelui, mai joc de asemenea si biliard
Soarele este un loc în care sunt miliarde de particule,
care se ciocnesc si interactionează unele cu altele.
Si se aseamănă cu o masă de biliard cosmică, la o scară de neimaginat.
Nu contează cât de tare lovesti o minge.
Nu o s-o lovesti niciodată atât de tare încât
să contopesti acea minge cu alta.
Dar există o presiune si o densitate atât de mare în centrul Soarelui,
încât dacă două obiecte se lovesc unul de celălalt cu sigurantă se vor contopi.
În Soare, aceste obiecte sunt atomii de hidrogen,
aruncati de o presiune imensă, pentru a forma atomii de heliu.
În acest proces de fuziune, atomii rezultati sunt mai putin masivi
decât cei care i-au creat.
Masa lipsa este dată afară ca energie.
La fiecare secundă, în interiorul Soarelui, 600 milioane de tone de hidrogen
sunt transformate în 595 milioane de tone de heliu.
Acele cinci milioane de tone pierdute în proces sunt transformate în energia
egală cu un miliard, o megatonă bombe cu hidrogen.
Asta la fiecare secundă.
Dacă priviti afară în cosmos,
procesul care vă oferă cea mai mare returnare de energie
gratuit, este ceea ce se întâmplă si în centrul stelelor precum Soarele.
Deci, acum stim că Soarele este alimentat de fuziunea nucleară.
Este singurul combustibil pe care îl stim,
care poate sustine arderea în Soare îndeajuns de mult
pentru sustinerea vietii pe Pământ, miliarde de ani.
Lumina Soarelui.
Este atât de importanta vietii încât deseori nu ne gândim de două ori.
Dar cum ajunge lumina de acolo până aici, se dovedeste a fi o poveste incredibilă.
Energia creată în procesul de fuziune este scoasă afară de nucleu
de către particule de lumină si căldura numite fotoni.
Ei sunt cei care aduc razele calde ale Soarelui pe Pământ.
Pentru a ajunge la planeta noastră,
acesti călători strălucitori care vin de la cea mai apropiată stea a noastră
trebuie să parcurgă întâi un drum lung de lichidare prin toate straturile Soarelui
cum a călătorit Dante prin toate nivelurile iadului.
În primul rând, un foton intra 298,000 km în grosimea unei zone radioactive.
Regiunea este atât de dens structurata
încât fotonii se ciocnesc cu alte particule,
cum ar fi atomii de hidrogen si heliu.
În exterior se lupta într-un zig-zag haotic
model pe care oamenii de stiintă l-au denumit "mersul întâmplător".
Un foton nu poate scăpa fără să interactioneze iar si iar si iar
să fie absorbit de atomi si reemis,
el poate fi absorbit si reemis de milioane de ori.
Cu cât densitatea scade când te apropii de Soare,
cu atât devine mai usor iar coliziunile si interactiunile se răresc.
Când în cele din urmă ajunge la o distantă de 210,000 km de suprafată,
fotonii intra în zona convectivă,
iar ritmul îsi măreste viteza brusc.
Sunt cărati în sus de un fel de fierbere,
mergând drept în coloane uriase de gaz cu sute de km la oră,
fiindu-le necesare 10 zile ca să apară pe suprafata solară.
Incredibila călătorie se apropie de sfârsit
atunci când fotonii se ridică prin perdeaua de gaze din atmosfera solară.
De acolo, au nevoie de doar 8 minute
să traverseze 150 de milioane km de spatiu
până pe planeta noastră.
Incredibil, până în momentul când lumina solară atinge Pământul,
a durat în existenta
sute de mii dacă nu de milioane de ani.
Pentru Soare chiar si un milion de ani înseamnă doar o sclipire în timp.
Discul perfect si simplu al apusului,
contrazice istoria lungă si violenta a stelei noastre.
Este o minge de foc care a luat nastere cu miliarde de ani în urmă
într-o explozie masivă cunoscută sub numele de supernovă.
După aceasta explozie titanica în care a explodat o stea mult mai mare decât Soarele
ar fi rezultat un nor urias de gaz cu mult mai mare decât Sistemul Solar.
Iar mici bucăti de material s-ar fi coagulat treptat
într-un nor urias.
Cu aproximativ cinci miliarde de ani în urmă,
la 10 miliarde de ani după Big Bang
când oamenii de stiintă au crezut că a luat nastere au Universul,
acest nor a început să se prăbusească datorită gravitatii.
Sistemul nostru solar a luat nastere probabil dintr-un astfel de nor
de gaz cu o gravitatie proprie care s-a format singur
si s-a tesut treptat
apoi s-a retras, ca o patinatoare care îsi trage bratele în timpul unei piruete,
până când steaua si unele planete s-au coalizat în jur.
În cele din urmă, când steaua era suficient de densă, s-ar fi pornit
fuziunea, începând să strălucească si să ofere lumina solară.
De ce oamenii de stiintă cred că Soarele s-a născut din cenusa unei supernovă ?
Dovada se afla sub picioarele noastre.
Elemente grele si complexe precum uraniul
pe care îl extragem din pământ pentru alimentarea centralelor nucleare,
nu s-ar putea forma în Soare,
pur si simplu nu există suficientă căldură într-o stea de acea dimensiune
pentru a crea orice elemente mai grele decât fierul.
Elementele grele, precum uraniul,
pot fi create numai într-o explozie cosmică catastrofică.
Pământul si celelalte planete din Sistemul Solar
au luat nastere din acelasi nor de gaz care a format Soarele.
În acest proces Soarele detine 99% din masă.
Acest lucru înseamnă că este cel mai mare obiect de pe bolta noastră cerească,
cu cea mai mare fortă gravitatională.
De aceea, orice altceva gravitează în jurul acestuia.
Dintre toate planetele, Pământul a câstigat un loc privilegiat în raport cu Soarele.
Dacă am fi fost mai aproape,
oceanele ar fierbe iar solul ar fi fost atât de fierbinte încât să topească plumbul.
Dacă am fi fost mai departe, planeta noastră ar fi un tinut înghetat si părăsit.
Este asemeni povestilor Goldylocks si Three Bears,
nici prea cald, nici prea frig, este exact cum trebuie.
Aici suntem la aproximativ 150 de milioane de km depărtare
de Soare si suntem fericiti că suntem aici, suntem norocosi că suntem aici.
Într-un fel suntem aici pentru că este o circumstantă potrivită pentru noi.
Pământul ar putea fi locul potrivit în Sistemul Solar,
dar suntem de asemenea destul de aproape de Soare pentru a fi tinta furiei sale.
Mii de explozii uriase zguduie Soarele în fiecare an.
Probabil vă asteptati ca aceste explozii să fie cauza reactiilor nucleare din nucleu,
dar în realitate ceea ce produce aceste izbucniri solare violente este magnetismul.
Deoarece Pământul se roteste ca un solid,
câmpul nostru magnetic este simplu, avem doi poli: Nord si Sud.
Asta este ceea ce face un compas atât de util pentru a găsi drumul în jurul planetei.
Dar să ne imaginăm că în loc de doi poli am fi avut de la 1 la 10 milioane.
Aceasta este ceea ce se întâmpla pe Soare.
Câmpul magnetic al Soarelui
este o plasă încurcată pentru că desi se mentine datorită gravitatii,
plasmă nu se roteste în mod normal.
Plasma la ecuator
se roteste o dată la fiecare 25 zile Pământene,
în timp ce plasmă de la poli are nevoie de aproximativ 35 de zile să se rotească odată.
Soarele are ceea ce numim rotatie diferentială.
Ai toată această plasmă...
care se întoarce si se tot întoarce
si asta face ca liniile câmpului magnetic să fie răsucite
strânse si amestecate.
Desi liniile câmpului magnetic sunt invizibile,
stim că ele există în Soare
uitându-ne la caracteristici precum "bucle coronale" si "proeminente"
care cresc în atmosfera solară.
La fel cum talasul metalic, se aliniază în prezenta unui magnet simplu,
aceste bucle de plasmă
conturează perfect structurile magnetice care le sustin de jos.
Aceste arcuri plasmatice sunt atât de înalte si largi
încât ai putea introduce o planetă la fel de mare precum Jupiter prin ele.
Uneori câmpurile magnetice pot schimba plasma din atmosfera solară
în niste forme elicoidale maiestuoase numite "corzi de flux".
O coardă de flux magnetic este ca un fel de strecurătoare.
Linia de câmp magnetic este învelită de jur împrejur
de mai multe ori într-o structură elicoidală,
si atunci când ai linii de câmp magnetic extrem de sucite,
acestea căra o grămadă de energie magnetică conservată,
iar uneori când se formează nod
generează si mai multă energie magnetică conservată.
Aceste proeminente plasmatice pot dura săptămâni sau luni,
dar în cele din urmă energia conservată va trebui eliberată,
iar masa va fi aruncată în spatiu.
În locul unde câmpul magnetic al Soarelui este cel mai încâlcit si complex,
căldura emanată de dedesubt este retinută
iar materialul este răcit până la 1000 de grade.
Ceea ce rezultă din acest proces sunt niste pete negre
pe suprafata solară numite "pete solare".
Petele solare sunt doar negre în raport cu materialul luminos din jurul lor.
Dacă ai putea într-un fel arunca una singură în spatiu,
aceasta ar fi de 10 mai strălucitoare decât Luna plină.
Aceste pete aparent mici
sunt de fapt cratere de plasmă care au dimensiunea Pământului.
Galileo a fost unul dintre primii oameni de stiintă moderni
care a observat petele solare.
Folosind un telescop el a proiectat o imagine a Soarelui pe hârtie si a urmărit-o
Si-a dat seama că petele se miscau pe suprafata stelei,
care a fost primul indiciu că Soarele se roteste.
Nu numai Soarele se roteste,
ci si petele solare se pot roti precum uraganele pe suprafata solară.
Iar atunci când o fac, liniile câmpului lor magnetic devin extrem de sucite.
Liniile câmpului magnetic înseamnă mai multă energie
iar această energie înseamnă potential pentru eruptii uriase.
Gânditi-vă la o bandă de cauciuc ca linie de câmp magnetic.
Dacă o răsuciti, si o răsuciti suficient va avea toată energia,
iar dacă îi dati drumul se va elibera.
Dacă folositi o bandă de cauciuc neîntoarsă si o eliberati aceasta nu o să zboare.
Atunci când o pată solară îsi dezlăntuie energia să magnetică,
care sunt cele mai mari explozii rezultate din Sistemul Solar:
eruptiile solare.
O singură eruptie emana un miliard de megatone de energie.
Puterea adunată a unui milion de eruptii vulcanice de pe Pământ.
În aparentă ele sunt...
niste regiuni foarte luminoase, sunt asa luminoase din cauza temperaturilor ridicate
care sunt de ordinul zecilor de milioane de grade si pot dura ore întregi.
Dar energia este masivă.
Întreaga explozie...
este echivalentă cu milioane de bombe nucleare
aruncate odată pe suprafata Soarelui.
Eruptiile solare nu explodează pur si simplu în spatiu.
Ele eliberează de asemenea particule de înaltă energie
până pe un strat al Soarelui numit cromosfera,
unde transfera rapid energia lor
precum bilă albă sparge triunghiul de bile dintr-o partidă de biliard.
Deci, bilă albă, de fapt, este ca una din aceste
particule de foarte mare energie provenite din regiunea eruptiei.
Bilă albă sparge foarte repede triunghiul de 8 bile,
si după ce loveste bila din frunte,
va transfera acea energie
bilelor din spatele ei si apoi
toate se vor dispersa pentru că energia este transferată tuturor bilelor.
Dacă o eruptie mare loveste suficiente particule de înaltă energie odată,
lucruri stranii încep să se întâmple.
Acest lucru este filmul real
al unui cutremur solar.
În 1998
a existat o eruptie sus în
coroana care a fost atât de puternică încât materialul care a zburat
către suprafata Soarelui
a plesnit de fapt suprafată si
a cauzat valuri pentru a se răspândi de acolo.
Chiar dacă ele arătau ca niste vibratii într-o oală,
acestea erau de fapt valuri înalte de aproximativ 3 km
care se deplasau cu o viteză maximă ce atingea
400 de km la oră.
Cutremurul solar din 1998
a avut o intensitate de 11.3 pe scara Richter.
De un milion de ori mai puternic
decât cutremurul din 1989 care
a zguduit San Francisco.
Pentru a zdruncina suprafata Soarelui atât de mult,
eruptiile solare au trebuit să elibereze o masă colosală de energie.
S-a dovedit a fi aproximativ aceeasi cantitate de energie
dacă ai acoperi întreaga suprafată a Pământului cu dinamită,
cu o grosime de aproximativ un metru.
Si apoi declansate toate în acelasi timp.
Deci, aceste explozii nu sunt mici.
Cutremurele nu sunt singurele dezastre naturale cu echivalente pe Soare.
O eruptie poate de asemenea generă un tsunami solar,
cu valuri de plasmă în atmosfera Soarelui care se deplasează
cu aproximativ 1,200,000 de km la oră,
răspândindu-se pe întreaga suprafată a stelei
în câteva ore.
În timp ce cutremurele solare si aceste tsunami solare
nu reprezintă un pericol pentru Pământ,
actiunea violenta a unei răbufniri
declansează frecvent eruptii periculoase
numite evacuări coronale de masă, mai pe scurt CME.
Într-un CME
energia provenită de la o eruptie aruncă o cantitate de
plasmă radioactivă extrem de încărcată
în afara atmosferei solare.
Evacuările coronale de masă
îsi păstrează intervalul de viteză, dar pot fi
si mai rapide
1300-1400 km pe secundă,
asta înseamnă că sunt extrem de rapide si
expulzează o cantitate masivă de material.
Ar putea avea aceeasi cantitate ca cea a muntelui Everest,
care iese din Soare si
zboară în spatiu.
Unde se duce această cantitate de plasmă radioactivă supraîncălzită
când părăseste Soarele ?
Uneori navighează inofensiv prin spatiu.
Alteori se apropie de casă.
Evacuările coronale de masă ce provin de la Soare
sunt probabil cele mai periculoase amenintări de care nu am auzit niciodată.
Cunoscute de asemenea sub denumirea de furtuni solare,
ele arunca mase mari de particule supraalimentate
de-a lungul celor 150 de milioane de km de spatiu.
Majoritatea străbat distantă de la Soare spre Pământ în câteva zile,
dar unele străbat Sistemul Solar
cu până la 10 milioane km la oră,
ajungând la planeta noastră în mai putin 16 ore.
Aceste furtuni pot induce curenti în atmosfera exterioară
doborând sateliti, tranzitând retelele de energie ale tării
si au potentialul de a
a-si vărsa furia provocând ravagii infrastructurii noastre
asemeni unui uragan sau a unei tornade.
Dar cine supraveghează pe Pământ
aceste potentiale explozii cosmice periculoase ?
Este vorba despre sediul central
al Administratiei Nationale a Oceanelor si Atmosferei,
casa serviciului national meteorologic al guvernului Statelor Unite.
Previziunile lor zilnice, atentionările si avertismentele
sunt informatii esentiale pentru viata de zi cu zi pe planeta noastră.
Există un grup de prezicători mai putin cunoscuti care lucrează aici
organizati într-o divizie specială numită "Centrul Mediului Spatial".
Obiectivul nostru principal este de a monitoriza Soarele
si de propaga alerte, atentionări si avertismente
în legătură cu activitatea solară.
Bună dimineata si bun venit la sedinta noastră de la ora 10.
Avem o eruptie tip C de lungă durată în partea de este,
care este o posibilă Evacuare Coronară de Masă.
Nu am avut protoni, dar am avut electroni.
Veti observa un lucru si anume că această regiune
a generat toată activitatea în decembrie
astfel ca lucrurile vor căpăta amploare în următoarele câteva săptămâni.
Acesti prezicători spatiali
sunt în alertă maximă pentru furtunile solare
care ar putea perturba viata pe Pământ.
Norii furtunilor solare sunt alcătuiti din particule încărcate,
astfel încât acestea sunt initial deturnate în jurul planetei
de către câmpul nostru magnetic,
la fel cum valurile se sparg de vârful unei bărci.
Asta se dovedeste a fi foarte important
pentru că în cazul în care loveste atmosfera exterioară în mod direct,
ar răspândi bucătele din atmosfera în spatiu.
Unul dintre motivele pentru care planeta Marte nu are atmosferă
este că aceasta nu are un câmp magnetic interior stabil.
Si astfel, treptat, pe parcursul
a milioane sau mai bine zis miliarde de ani,
atmosferă a fost treptat risipită în spatiu
de influenta vântului solar
si de CME care au străbătut planeta.
Dar câmpul nostru magnetic nu este forta perfectă prezentată în filmele sci-fi.
Unele particule îl pot penetra
încărcând atmosfera superioară.
Furtunile solare vor îndoi si vor sparge liniile câmpului magnetic
pe parte îndepărtată a Pământului,
permitând particulelor încărcate să tragă în jos liniile câmpului magnetică
către polii de Sud si de Nord.
Furtunile extrem de puternice distorsionează câmpul magnetic
chiar mai mult, induce curenti electrici
pe întreg cuprinsul continentelor.
Când se întâmplă asta, tehnologia precum retelele de energie de lungă distantă,
se pot supraîncărca.
Pot cauza deteriorarea transformatoarelor de la ambele capete de linie.
De fapt, în 1989
cea mai mare parte a provinciei canadiene Quebec
a rămas fără lumina deoarece un transformator a luat foc
datorită unui eveniment solar.
Dacă avem parte de o asemenea furtună care să lovească
sistemul nostru de comunicatii,
companiile de energie si toate aceste lucruri de care depindem,
există posibilitatea să se instaleze toate tipurile de haos existente.
În cazul în care operatorii de energie au timp pentru a reactiona,
ei pot reduce curentul
care este trimis prin fire
si pot astfel evita dezastrul.
Operatorii satelitilor pot fi de asemenea
pregătiti pentru un atac violent
dacă sunt atentionati la timp.
Atunci când se apropie o furtună spatială mare,
ei vor opri unii sateliti,
astfel încât furtuna
să nu le provoace un scurt circuit
ori într-un fel sau altul să doboare satelitul.
Cu cât sunt avertizati mai din timp, cu atât este mai bine.
Nu mergem să navigăm pe mare
dacă nu stim cum va fi vremea.
În mod similar atunci când avem un sistem mare
cum ar fi o retea electrică sau o retea de telefonie care poate fi afectată
de vremea din spatiu,
trebuie să stim cum va fi vremea
astfel încât să încercăm să prevenim asta.
Furtunile solare pot afecta, de asemenea, radiocomunicatiile de înaltă frecventă
utilizate de o aeronavă.
În 1980
Airforce One îl transporta pe presedintele Reagan într-o excursie în China
când a avut loc o furtună solară.
Toate comunicatiile au căzut
pentru mai multe ore,
rupând efectiv legătura cu seful
guvernului Statelor Unite.
Urgentă este aceeasi ca în cazul unei conditii proaste a vremii la noi.
Când suntem avertizati că se apropie o tornadă
noi stim urgentă cu care trebuie să facem asta public
să anuntăm oamenii ca acest lucru se întâmplă.
Acelasi lucru este si cu vremea în spatiu.
Utilizatorilor acestei informatii
trebuie să o stie si trebuie să o stie imediat.
Cu câteva ore în urmă am văzut o evacuare coronară de masă.
Vrem să vedem dacă aceasta explozie are loc,
ca să o putem măsura si apoi să vedem
cât timp i-ar lua să ajungă pe Pământ de la Soare.
Vedem o explozie foarte mare
de material care se propagă
si dacă vă uitati la această imagine mică de aici,
veti observa Soarele care este acoperit,
si masa care este aruncată în spatiu.
Este mare, foarte mare.
Pentru că liniile câmpului magnetic sunt emanate de la polii de Nord si de Sud,
energia generată de furtunile solare accesează usor acele regiuni.
Din acest motiv, expertii îsi fac griji pentru că pasageri din avioanele
care zboară deasupra polilor în timpul unei furtuni puternice,
ar putea fi expusi unui nivel nociv de radiatii,
probabil egale cu o sută de radiografii pulmonare.
Nu este ceva cu care să ne jucăm, pentru că nu se stie niciodată
când radiatiile ar putea deveni brusc
mult mai intense în timp ce un avion zboară pe deasupra.
Amenintarea radiatiilor solare este un motiv în plus
pentru oamenii de stiintă să tină sub observatie Soarele.
Contează, în special în timpurile moderne, activitatea Soarelui.
Pământul nu este o insulă.
Noi suntem participanti în activitatea Sistemului Solar.
Petele solare sunt cele care declansează furtunile solare mai severe,
asa că prezicătorii le urmăresc cu atentie,
cum se învârt pe suprafata Soarelui.
Locatia, locatia, locatia. Vedem CME de la Soare mai mereu.
Multe dintre ele, cum centrul se învârte în jur, provin din spatele Soarelui.
Asta nu este fata îndreptată spre Pământ, deci ar fi mai putin îngrijorător.
După cum Soarele se învârte si acea regiune activa înaintează către centrul discului,
ajungând cu fata spre noi, atunci trebuie să ne facem griji.
Din centrul Soarelui, asa cum se roteste în cerc, porneste "zona ucigasă".
Când pată solară se roteste si ajunge să fie fată în fată cu Pământul,
atunci trebuie să ne facem griji cu adevărat în privinta unei furtuni.
În cazul în care se declansează o furtună mare atunci,
poate lovi Pământul în plin, si întreaga putere a furtunii se aruncă asupra planetei
Este ca o puscă vizând o tintă.
Cu cât mai letală este împuscătură,
cu atât mai serioase vor fi prejudiciile cauzate.
Alături de acest mare pericol, vine de asemenea si frumusetea uimitoare.
Furtunile solare generează un joc de lumini planetar minunat.
Cortinele de sclipiri colorate numite Aurora.
Aurorele functionează precum neoanele la o scară uriasă.
Într-un neon, electricitatea induce particule încărcate într-un tub cu gaz.
Astfel particulele din gaz sunt stimulate si încep să lumineze.
Dacă tubul are numai neon înăuntru, lumina va fi rosie.
Adăugând alt gaz, precum argonul, o întreagă arie de culori va fi produsă.
Neonul este condus în interiorul tubului de câmpul electric,
în timp ce Aurorele sunt conduse de câmpul magnetic si energia solară.
În timp ce particulele de energie dintr-o furtună solară
se deplasează de-a lungul câmpului magnetic al Pământului către Poli,
acestea stimulează elemente din atmosfera noastră făcându-le să lumineze.
Moleculele de oxigen emit o culoare verde sau rosie.
Iar cele de nitrogen emit culori roz, albastre si violete.
Chiar dacă aceste lumini fantomatice sunt limitate de obicei la poli,
furtunile solare extrem de puternice le pot conduce aproape de Ecuator.
În 1859 o furtună geomagnetica generată de o eruptie solară imensă
a creat Aurore în partea de sud a Romei.
Furtuna din 1859 a constituit un eveniment neobisnuit de puternic
pe care unii l-au numit "furtuna solară perfectă".
Furtuna din 1859 ne-a arătat câte ceva din ceea ce poate face Soarele.
Furtuna a fost atât de intensă si alinierea a fost atât de perfectă,
încât a coplesit pur si simplu apărarea naturală a Pământului.
O eruptie solară imensă are loc pe suprafata Soarelui.
În mai putin de o zi si la o distantă de 150 de milioane de km,
firele care sustineau comunicatiile pe Pământ, au început să scoată scântei.
Afacerile tindeau să stagneze pe plan mondial
iar focuri violente erau generate de liniile mocnite.
În acelasi timp, Aurore colorate luminau boltele oraselor de pe suprafata globului.
Pământul tocmai fusese vizitat de o furtună solară perfectă.
Soarele a generat aceasta incredibilă eruptie solară
iar o cantitate masivă de energie se îndrepta către Pământ.
Nu numai că a fost cea mai puternică furtuna înregistrată,
dar a fost de asemenea si una dintre cele mai rapide.
Izbucnind dintr-o pată solară care era îndreptată spre Pământ,
a parcurs drumul de la Soare până pe planeta noastră în mai putin de 18 ore.
Unei rachete foarte rapide îi trebuiesc câtiva ani să ajungă la Soare.
Această furtună, acest nor de particule electrizate,
au reusit să ajungă aici în mai putin de o zi.
Este incredibil de rapid.
Din fericire, furtuna solară perfectă a avut loc în 1859,
când singura tehnologie vulnerabilă la acest atac violent a fost telegraful.
Din era în care am devenit dependenti de înaltă tehnologie,
suntem pregătiti să vedem o altă furtuna solară perfectă.
Întrebarea este: Se poate întâmpla din nou ?
Dacă vom avea una la fel ? Putem avea parte de o altă furtuna perfectă ?
Eu as spune că da, fără îndoială.
Efectele pe care le-ar produce astăzi
în comparatie cu cele din 1859 ar putea fi devastatoare.
Efectele asupra Pământului si a sistemelor de comunicatie,
nu le stim cu sigurantă. Asta este partea înfricosătoare.
Este posibil ca tehnologia noastră modernă să fie ponosită
precum casele de pe malul mării în timpul unui uragan.
Imaginati-vă dacă pierdem satelitii care transmit apelurile telefoanelor celulare,
semnalele de televiziune sau tranzactiile bancare.
Si dacă în acelasi timp, căderea retelelor de energie
ar aduce întunericul în toate regiunile câteva ore, sau săptămâni.
Dacă aceste servicii esentiale nu ar putea fi restaurate imediat,
haosul nu ar fi prea departe.
Ar putea avea un efect năucitor asupra societătii
asupra oricărui bărbat, femeie sau copil care trăieste pe Pământ.
Furtunile solare pot fi la fel de greu de prevăzut precum uraganele.
Chiar dacă prezicătorilor le lipseste tehnologia
pentru a prevesti următoarea furtuna perfectă,
ei stiu că una va lovi cel mai probabil
la începutul ciclului solar de 11 ani si anume cel al petelor solare.
Ce se întâmplă, Soarele îsi inversează directia câmpului său magnetic
o dată la 11 ani.
Asa că în 22 de ani se inversează si revine la pozitia initială.
În momentul când ne apropiem de inversare o dată la 11 ani,
numărul de pete solare creste si atunci are loc apogeul activitătii solare.
Noi o numim perioada solară maximă
iar aceste perioade se intercalează o dată la 5 ani aparte
de cele pe care le numim perioade solare minime.
Deci avem acesti 11 ani înainte si înapoi
între faptul că Soarele uneori poate fi foarte feroce,
iar alteori este excentric si se aseamănă cu ziua de 4 iulie
cu focuri de artificii tot timpul.
Apoi începe să se cumintească
si pentru câtiva ani devine mai linistit până când vom ajunge
la un punct scăzut unde sunt pocnitori acum si după, dar nu tine mult.
Precum sezoanele uraganelor, perioadele maxime solare variază în intensitate.
Unele produc mult mai multe furtuni puternice decât altele.
Desi în prezent suntem la perioada de minim solar, oamenii de stiintă studiază atent
pentru a vedea ce eveniment poate dezlăntui următoarea perioadă de maxim.
Ultima perioadă maximă solară datează din 2001
asa că următoarea ar trebui să fie în anul 2012, dar există si alte predictii.
Întreaga echipă de fizicieni solari asteaptă cu sufletul la gura
să vadă ce se va întâmpla de fapt.
Există unele opinii divergente cu privire la ce se va întâmpla.
Un grup sustine că următorul ciclu solar
va fi cel mai puternic din timpurile moderne.
Dacă aceste predictii sunt corecte, Pământul va fi supus unei perioade grele.
Ne putem face griji despre o repetare a evenimentului din 1859.
Dacă asta s-ar întâmpla astăzi ar putea avea urmări devastatoare greu de imaginat.
Vom afla multe cu privire la ceea ce se poate întâmpla
cu tehnologia modernă atunci când soarele îsi va arăta coltii.
Mare parte din violenta Soarelui erupe aici,
în atmosfera exterioară infernală cunoscută sub numele de corona.
Această regiune a păstrat mult timp unul din cele mai mari mistere solare.
Chiar dacă sunt totusi 800,000 de km distantă de bază generatoare de căldură,
tot arde la milioane de grade.
Aceasta pare să încalce legile forte ale fizicii.
Este foarte ciudat. Am un termometru aici.
Dacă tin termometrul aproape de foc,
îmi arata o temperatură foarte ridicată.
Unde este termometrul acum sunt peste 200 de grade.
Iar dacă îl trag mai departe de foc,
bine, temperatura scade la aproximativ 90 de grade.
Cu cât mă îndepărtez de centru, cu atât mai rece devine.
În atmosferă, în coroana Soarelui, temperatura este mare precum în nucleu.
Asta este ca si cum as spune că mult în spatele meu,
căldura focului este la fel de fierbinte ca focul în sine,
desi este foarte departe de foc.
Ce fortă ar determina supraîncălzirea coroanei ?
Răspunsul vă va soca.
Coroana solară infernală atinge milioane de grade.
De secole oamenii de stiintă au fost indusi în eroare
de faptul că ceva atât de îndepărtat de nucleul Soarelui
ar putea fi încă asa de fierbinte.
Recent, după ce satelitii au fost îmbunătătiti
acestia ofereau o imagine mai apropiată a suprafetei solare,
imediat au început să apară indicii.
Sub coroana, suprafata Soarelui fierbe literalmente.
Motivul este că întreaga suprafată a Soarelui
este acoperită cu celule de convectie, materialul cald din interiorul Soarelui,
care se ridică prin el, ajunge la de suprafată, si se răceste strălucind,
oferind lumina solară si apoi se scufunda la loc.
Fiecare bula de material care se ridică este de mărimea Texasului.
Aceasta se extinde dincolo de suprafată, se răceste si se scufundă în 5 minute.
Deci, acesta este un proces extrem de violent
care se întâmplă în, literalmente, aproape un milion de locuri
pe întreaga suprafată a Soarelui, de fiecare dată în intervalul orar, 24/7.
Procesul de fierbere nu este numai violent, este, de asemenea, extrem de zgomotos.
Soarele este un loc extrem de zgomotos.
Ne putem imagina întreaga suprafată a Soarelui acoperită
cu boxe date atât de tare precum cel mai zgomotos concert rock la care am fost,
ar fi comparabil cu cât tare se aude zgomotul pe suprafata Soarelui.
Suprafata agitată a Soarelui creează suficientă energie sonoră
încât supraîncălzeste coroana Soarelui la milioane de grade.
Oamenii de stiintă cred că o combinatie a acestor unde sonore si a energiei
generate de câmpul magnetic al Soarelui
sunt responsabile pentru temperaturile extreme situate în coroana.
Singurul moment când se poate vedea coroana de pe Pământ este la punctul culminant
al uneia dintre cele mai orbitoare expuneri din Sistemul Solar,
eclipsă totală de Soare.
Înainte ca oamenii de stiintă să le înteleagă,
aceste evenimente care inspiră teamă au instaurat numai frică.
Chinezii antici credeau că un dragon devorează Soarele.
Deci, ce se întâmplă cu adevărat într-o eclipsă solară ?
În termeni simpli este atunci când Luna blochează vederea Soarelui.
Imaginati-vă că sunteti într-un cinematograf uitându-vă foarte fericit
ceva se întâmpla pe ecran si exact atunci cineva
vine cineva în rândul din fată
si va blochează vederea.
Într-un cinematograf poate că nu ai dori ca acea persoană
să treacă prin fata ta, dar la...
o eclipsă suntem foarte norocosi că avem Lună în fata Soarelui,
si suntem norocosi că o avem exact în mijloc.
Avem, de asemenea, noroc că Luna, desi este de 400 de ori mai mică decât Soarele,
este de asemenea si de 400 de ori mai aproape de noi.
Această coincidentă cosmică înseamnă că cele două obiecte
se întâmplă să fie de aceeasi dimensiune doar aparent pe cerul nostru,
aceasta permitând unuia să-l blocheze pe celălalt.
Acest eveniment cosmic magnific se întâmplă numai
când umbra Lunii se intersectează cu linia dintre Pământ si Soare.
Orbita Lunii este înclinată usor la aproximativ 5 grade.
Dacă nu era, am fi avut eclipsa în fiecare lună.
Si apoi ne-am fi plictisit,
dar nu suntem plictisiti pentru că în majoritatea lunilor
Luna se duce mai sus sau mai jos
în locul de unde porneste linia care duce de la Pământ spre Soare.
Asa că în loc de o eclipsă pe lună avem o eclipsă totală
undeva pe Pământ aproximativ odată la un an si jumătate.
În momentul în care Luna aluneca în fata Soarelui,
aceasta îsi arata umbra pe Pământ.
Partea exterioară, unde umbra este mai strălucitoare,
se numeste penumbră.
Dacă stai în picioare în partea trasată de penumbră,
în timp ce trece de-a lungul suprafetei terestre,
atunci veti vedea doar o eclipsă partială.
Dar dacă mergi într-un loc aflat în calea unei urme întunecate la interior,
numit umbră,
vei experimenta măretia unei eclipse totale.
Există si o altă optiune dacă nu poti parcurge calea în totalitate,
si anume să astepti într-un loc mai mult timp
si eclipsă totală va trece exact pe deasupra capului dvs.
aproximativ o dată la 300 de ani.
Soarele, acea stea strălucitoare din Sistemul nostru Solar,
este capabilă să genereze aceste frumuseti uimitoare dar si violente extrem de feroce.
Pare imposibil de crezut,
dar nu va fi în preajmă pentru totdeauna.
În cele din urmă, chiar si Soarele trebuie să moară.
Soarele are o cantitate fixă de combustibil în nucleul sau,
acesta fiind în curs de fuziune într-un ritm pe care îl puteti calcula.
Deci, aici avem rată la care îsi foloseste el combustibilul,
iar aici este combustibilul disponibil,
asa că putem face un calcul simplu ca să aflăm când va muri Soarele,
si asta se va întâmpla în aproximativ 5 miliarde de ani.
Din păcate Soarele nu se va stinge printr-o explozie.
Este prea mic ca să erupă într-o supernovă.
Cu toate acestea stele fac un lucru ciudat,
sunt unele din putinele lucruri din preajma care se încălzesc în loc să se răcească.
În momentul în care îsi epuizează carburantul si anume hidrogenul,
steaua noastră cea mai apropiată se va răci
si treptat va pieri sub forta gravitatională.
Energia acestui colaps va începe să încălzească nucleul din nou
până la sute de milioane de grade, suficient de cald pentru a aprinde heliul.
Din căldura suplimentară generată de arderea heliului,
steaua se va dezvoltă într-o sferă monstruoasă numită gigantul rosu.
Se va mări atât de mult încât va devora
orbita de planetelor Mercur, Venus si Pământ.
Nu ati vrea să fiti prin preajmă când se întâmplă asta.
Veti vrea să săriti pe altă planetă pentru a fi în sigurantă
cu mult înainte să se întâmple asa ceva.
Este posibil ca Pământul să-si schimbe orbita usor pe măsură ce steaua se extinde,
astfel încât să nu fie devorat.
Totusi, dacă ne referim la încălzirea globală, nu ati dori să fiti aici atunci.
Învelisul exterior al Soarelui nostru va deveni în cele din urmă atât de instabil
încât va zbura în spatiu,
lăsând în urmă un nucleu mic de mărimea Pământului.
Deci, să ne aducem aminte că suntem foarte mici în comparatie cu Soarele,
care este cu 1,600,000 de km mai mare decât Pământul care are
putin peste 9600 de km.
Steaua noastră care a fost odată mare s-a redus usor la o bucată de zgură rece.
Viata asa cum o stim noi pe Pământ va înceta să mai existe.
Si asa va muri Soarele.
Toate acestea sunt vesti proaste pentru rasa umană,
dar priviti partea bună a lucrurilor.
Avem la dispozitie cinci miliarde de ani să ne pregătim pentru acest dezastru.
Deocamdată, umanitatea se încălzeste la lumina unui Soare
în floarea vietii.
Stiinta a descoperit multe din secretele celei mai apropiate stele ale noastre,
iar noi rămânem uimiti de frumusetea ei,
si mereu circumspecti în privinta mâniei sale.
Subtitrare Thunder_oc
Adaptarea Bubuloimare